Bibliotheca Arnamagnæana - 01.06.2005, Page 69
AM 162 A 7 fol
59
Refleksivformanten manifesteres altid som (z) med undtagelse af
supinumformen ‘lagf’ 2vl2. Superlativer optræder med såvel (z> (x2)
som (zt) (x 1) og (ft) (x3).
Skriveren benytter sig af forskellige metoder til at udtrykke konso-
nantgemination. Som allerede nævnt finder man i omtrent 25 tilfælde
en prik over konsonanttegnene (g) (x 1-2, ‘hvnrtveggi’ lr. 18 og ‘hyg’/
hygg’ lr.25), <k> (xl, ‘farkit’ 2v.l9), <p> (x12 (eller xl3), fx ‘upp’
lv.ll) og (t) (xlO, fx ‘notf’ lv.9) samt eventuelt (s) (‘res’/‘ress’ lr. 15).
For /gg/ er (gg) dog hyppigere (x6) end (g). Som ligeledes nævnt er al-
ternative betegnelser for /kk/ også hyppigere (der skrives <ck> x5, (kc)
x3 og (cq> xl). For /pp/ finder man ved siden af (p> i ét (utydeligt)
tilfælde (pp) (‘k[a]ppi’ lr.2). For /tt/ er (tt) mere end dobbelt så hyppigt
som (t> (godt 25 eksempler). Som allerede nævnt skrives der for /nn/ i
ét tilfælde (n> (‘iNan’ lr.23), men ellers altid (n) (ca. x45). Ud over (n)
finder man som nævnt kun (r> og (s) med værdi af dobbeltkonsonant.
Kapitælen (r) optræder (i denne funktion) i ‘fyR’ 2v.3, ‘fyRi’ lr. 10,
‘fy/-R’ 2v.l7, ‘ybaR’ lr.26, ‘yngvaR’ lr.10 og ‘Jre/Ra’ 2v.6 og er den do-
minerende betegnelse for /rr/ idet man ellers kun finder (ir) i ‘foira5’
1 r. 15, hvor tegnene tilhører hver sin stavelse. For /ss/ skrives der som
allerede nævnt muligvis (s) med geminationsprik i ét tilfælde, men el-
lers skrives der syv gange (s) (dog kun i to ordformer: ‘{res’ x6, ‘os’ xl)
mens der to gange skrives (ff) (‘off’ 2r.5, ‘jrcffi’ 2r.6).16
Bemærk at nominativmarkøren mangler i det feminine proprium
Sigridr, der optræder som ‘figiiS’ lv.15. Omvendt skrives der ‘afla/gi’
2r.2417 for Åslaug.
4. Datering
I ONP dateres fragmentet til 1275-1300, en datering der baserer sig på
oplysningerne i Jon SigurSssons håndskrevne katalog (AM 394 fol,
174r: “rimeligvis fra 13de Aarhundredes Slutning”) og Kålund 1889-94
I: 115 (“Slutn. af 13. årh.”). I modsætning til denne datering, som i
16 Der findes kun ganske få eksempler på at en dobbeltkonsonant ikke markeres som en
sådan, men jf. fx ‘fek’ 1 r. 13, ‘okkar’ lr.5, ‘åt’ 2v.8 samt muligvis ‘vp’ 2v.l4. Det modsat-
te fænomen, at en enkeltkonsonant skrives som en dobbeltkonsonant, er endnu sjældnere
(kun i ‘uttan’ lv.28, ‘yttra’ 2v.l5).
17 Skrivemåden skal muligvis forklares som påvirket af det foranstående ‘ragnilldr’.