Bibliotheca Arnamagnæana - 01.06.2005, Page 94
84
Alex Speed Kjeldsen
tilfælde (o, 6), men betegnelsen (v) er dobbelt så hyppig (se eksempler
under /uf). Præpositionen dr/ur manifesteres derimod almindeligvis
som ‘ot’ (><6, fx 7r.l), men i et enkelt tilfælde som ‘vr’ (5r.l0).
/u/ synes i et enkelt tilfælde skrevet (u> (‘guf a’ 4r.29), men ellers
skrives der (v) (ca. x355) og i fem tilfælde (v) (fx ‘lvt’ 3r.4). Det kan
bemærkes at -tigrl-tøgrl-tugr skrives med (v> i ‘halfj)ri[t]vg[r]’ 1 r. 18.
Også de relevante former af vb. munu optræder med (v) (ikke (o), jf. fx
‘mvno’ lv.13),44 mens skulu, der almindeligvis forkortes, i det enkelt-
stående udskrevne tilfælde optræder med (o), ‘fkolvm’ 8v.34.
/u/ skrives almindeligvis (v> (ca. *240), men i ca. 50 tilfælde (v> (fx
‘vt’ 2v.l3). Det privative præfiks skrives som allerede nævnt omtrent
dobbelt så ofte (v> (fx ‘vkeypis’ 3r.27) som <o, 6) (fx ‘oliklict’ 4r.3 og
‘6 arga’ 3v.20). Om ‘vr’ vs. ‘ot’ (for urlår), se ovf. under /o/.
Den eneste ordform der udviser tidlig delabialisering af /y/, er præp.
fyrir. Således skrives der i syv tilfælde ‘firir’ (fx 2r.34), men heroverfor
finder man over 50 eksempler på ‘fyrir’ (fx 2r.9) og et enkelt på ‘fyRtr’,
2v.l8. Præp. yfir skrives altid med (y) (x 10), og det samme gælder for
de otte eksempler på former af vb. fpykkja. Det kan bemærkes at dat.pl.
(best.) af dyn har analogisk /y/ i ‘dyronwP 8v.22. 45
Diftongen /au/ skrives omtrent tre gange så ofte (æ) som (av), og det
kan yderligere bemærkes at hele 24 af de 34 eksempler på (av) optræ-
der i pronominalformen ‘Jtav’, der aldrig skrives med (a/>. I tre tilfælde
skrives der (å/> for /au/ (fx ‘a/ftrveg’ 6r.29) og i et enkelt tilfælde (au)
(‘laupa’ 7v.9).
Diftongen /ei/ skrives næsten altid (ei> (i alt ca. *375), men tre eller
fire gange finder man (éi> (fx ‘véit’ 5v.5) og tre eller fire gange (ef) (fx
‘geiV 7r.28).46 Bemærk endelig at formen ‘Eyrikr’ optræder en enkelt
gang (6r.32) ved siden af det almindelige ‘ei-’/‘Ei-’.
Diftongen /ey/ skrives i alle knap 60 tilfælde (ey>.
For /i/ er den dominerende betegnelse (i) (godt x 1200), en betegnel-
se der er omtrent fem gange så hyppig som (e> (knap *250). Desuden
finder man i otte tilfælde betegnelsen (1) (fx ‘verit’ 2r.30) og i to tilfæl-
de bemærkelsesværdigt nok (æ) (‘takæ’ 4r.4 og ‘ra5æ’ 5v.30) - er der
tale om rettelser fra (a>?
441 singularis er rodvokalen /a/ (jf. fx ‘man’ lv.13).
45 Bemærk også ‘hibyl[vmj’ lr.24 og ‘hibylvm’ 7v.32.
461 visse af tilfældene er det usikkert om der skal læses (ei) eller (éi).