Bibliotheca Arnamagnæana - 01.06.2005, Page 196
186
Alex Speed Kjeldsen
<5> adskiller sig fra <d> ved en lang, fin tværstreg (uden nogen form
for hage) midt gennem skaftet, en udformning af tværstregen der ellers
ikke er så almindelig i islandske håndskrifter. Tegnet er næsten helt
gennemført for den dentale spirant i medial og final stilling (jf. afsnit
3.2.).
<E> er i langt de fleste tilfælde (ca. x70) en forstørret minuskel. Ser
man bort fra de to store, røde initialer (‘Egill’ lv.22, 3v.30), finder man
kun fem eksempler på uncialt <E) (‘Ec’ lv.5, ‘En’ lv.27, ‘Eirikr’ 2r. 15,
‘Egill’ 2r.l6, ‘Ec’ 2r.36) over for mange eksempler på forstørret minu-
skel.
<§> anvendes hyppigt (jf- også afsnit 3.2.). En enkelt gang finder man
også <£>■ Bemærk at krogen har en forholdsvis rund udformning.
<f> optræder kun i den insulære form (også som storbogstav). Bista-
vene udgøres af streger, men er næsten reduceret til prikker som det
kendes fra den såkaldte “yngre, trøndske type”. Underlængden har om-
bøjning mod venstre.
<g) har en karakteristisk udformning, hvor underlængden føres sær-
deles langt mod venstre.
<h)’s sidestav er relativt kantet og føres så at sige altid ned under
grundlinjen selvom underlængden kan være mere eller mindre ud-
præget. <H> er i alle ni tilfælde en forstørret minuskel (eller uncial).
(m) har aldrig underlængde. Storbogstavet <M> er i begge tilfælde en
uncial, jf. ‘Man’ 3r.l0 og ‘Ma5r’ 4v.l9. Om det unciale <m), se ndf. un-
der omtalen af kapitælerne.
<n) har aldrig underlængde. <N> optræder fem gange som en forstør-
ret minuskel (fx ‘Nu’ 3v.7) mens det to gange har kapitælform (fx ‘Nu’
3r.22).
<ø> optræder ca. 25 gange og bruges for ældre /ø, ø/ (jf. afsnit 3.2.).
(p) ’s bøjle er generelt ikke særlig kantet, men dog ikke så rund som i
den ældste skrift. Såvel initialstregen på skaftet som underlængdens
ombøjning mod højre kan variere. Særlig tydelige er begge fænomener
i ‘drap’ lr.27.
(q) anvendes slet ikke.
Såvel (r) som (z) forekommer. <z) optræder efter <o> (x72), <q> (x3,
‘fngzi’ 2r.6, ‘fgza’ 2r.36, ‘fgzt’ 2v.l7) og <d> (xl, ‘amundz’ 3v.l0). Efter
(o) og <g> er brugen af <z> gennemført mens ‘amundz’ er enestående
idet der ellers altid anvendes <r) efter <d).
Såvel (1), der i reglen har underlængde, som <s> forekommer. <s)