Bibliotheca Arnamagnæana - 01.06.2005, Page 221
Stockholm Perg. 4:o nr. 7, bl. 57r-58v
211
mægtigere landsmænd tilsvarende forfulgte, indsamler. Det er tidligst
udnyttet i Johan Fredrik Peringskiolds udgave af Åsmundar saga fra
1722 - en i vore øjne noget besynderlig prioritering af materiale til of-
fentliggørelse, som dog kan forklares med, at sagaen begynder med en
omtale af hovedpersonens bedstefar, svenskekongen Bu51i, og har
været betragtet som historisk. Tidligt i 1800-tallet blev S7 genstand for
tilsvarende historisk-chauvinistisk opmærksomhed fra dansk side på
grund af Jomsvrkinga saga, som bl.a. Rasmus Rask læste under et op-
hold i Stockholm, og senere i århundredet blev samme saga diplomata-
risk udgivet af svenskeren Gustaf Cederschiold (JvsGC); han udgav si-
den alle riddersagaer efter kodeksen (FSS), og kort før 1900 kom der
yderligere udgaver ved hollænderen R. C. Boer (Qrvar-Odds saga
1881) og østrigeren Ferdinand Detter (Zwei Fomaldarsogur 1891). Der
kan for den samlede benyttelse af S7 indtil ca. 1900 henvises til biblio-
grafien i KatKBSth.
Et stort gennembrud i studiet af S7 fandt sted, da Guøbrandur Vig-
fusson genkendte dets skrift i AM 580 4to (KålKatAM I 742-743, nr.
1447; siglum: 580). Opdagelsen blev af C. R. Unger formidlet til Ce-
derschiold, som allerede i 1875 fremsatte og i 1884 underbyggede den
utvivlsomt rigtige fortolkning, at de to håndskrifter oprindelig har ud-
gjort én kodeks (jf. JvsGC s. vi og FSS, inledning s. xlvi-xlviii). 580
indeholder et enkelt blad af Elis saga ok Rosamundu samt derudover
Bærings saga (blade bortkommet henholdsvis før og efter bl. 2 i det be-
varede håndskrift), Flovents saga Frakkakonungs (andet blad i teksten
ligeledes bortkommet) og Mågus saga jarls (første blad bortkommet).
Det består nu af i alt 34 blade og har samme fysiske proportioner som
S7 (bredden er den samme, nemlig 16 cm, unøjagtig angivet som 16.5
cm af Kålund); også her skriver hånd I-II normalt 36-37 linjer pr. en-
spaltet side og hånd III 35-36 linjer. Der er linjeprikning, der her frem-
står som snit, ved bladenes yderkanter, og ved indre margen ses huller
efter de såkaldte kastesting, som en overgang har været brugt til at fast-
gøre håndskriftets løse blade til ryggen. Ud over hånd I-III optræder en
fjerde skriver, som af Cederschiold formodes at være en elev eller en
kvinde (!) og som i Flovents saga har indført enkelte ord på bl. 12v8
samt en halv snes linjer på bl. 13v24-32. Hånd III påstås af Ceder-
schiold at have rubriceret Bærings saga og anses af ham for at have
været kodeksens “redaktør eller entreprenør” (FSS, inledning s. xlix).
Om 580’s historie er vi lidt bedre informeret end om S7’s. På en sed-