Bibliotheca Arnamagnæana - 01.06.2005, Page 226
216
Michael Chesnutt
ler - som jo ikke udgør noget indlysende fortællemæssigt hele men
fordi skriveren er blevet pålagt en anden, højere prioriteret opgave eller
er løbet tør for ressourcer, det være sig kopieringsforlæg, skrivemateria-
ler eller arbejdsløn. Tabet af resten af denne værdifulde B-tekst af saga-
en skal i så fald ikke tillægges de personer, i hvis varetægt S7 befandt sig
på vej mod Antikvitetskollegiets ‘5. hylde i 2. afdeling mod væggen’.
3.
Jon Helgason daterer 580/S7 til det tidlige 14. århundrede, hvorved han
lægger sig op ad de gamle filologiske vurderinger ved KonråS Gfsla-
son, Cederschiold og Kolbing (jf. Konrad Gfslason 1846 s. xlv; JvsGC
s. n; FSS, inledning s. xlv; Elis saga, Einleitung s. xiv; JH 1956 s. 111).
Finnur Jonsson gik oprindelig ind for en datering til ca. 1350 (EgFJ,
fortale s. xx) og synes i denne henseende at have påvirket Godel i den-
nes katalogbeskrivelse og - sikkert gennem katalogen - senere tiders
litteraturhistoriske forskning; omvurderingen til “første fjærdedel af 14.
årh.” hos Finnur Jonsson har åbenbart ikke nydt den samme - derivati-
ve - opmærksomhed (Litt. hist. II 806; jf. Kalinke 1990 s. 6 med note
18, heroverfor bl.a. Slay, MlrmEA, introduction s. cxxxm). Kålund i
den Amamagnæanske katalog, fulgt af Olafur Halldorsson i JvsOH, pe-
ger mindre præcist på århundredets første halvdel.
Enkelte palæografiske detaljer kan eventuelt påberåbes til støtte for
den tidlige datering hos Jon Helgason og hans meningsfæller i sagen.
Således ses på den ene side progressive træk som udviklingen af karo-
lingisk <a> i retning af toetagersformen og skrivningen af insulært 4') på
en sådan måde, at den øvre bistav danner en bøjle; sidstnævnte, nær-
mest (p)-lignende form bruges udelukkende af hånd III i Egils saga-
fragmentet, men optræder ved siden af den ældre form hos samme skri-
ver på f.eks. bl. 27v (Mågus saga). På den anden side er (p)-formen
endnu ikke udviklet, og der er ingen af hænderne, som trækker det høje
(f> ned under grundlinjen. Her haves måske noget af baggrunden for, at
Åmi Magnusson brugte udtrykket ‘god gammel skrift’ om 580.
Den her fremlagte udgave er udarbejdet på et diplomatarisk noget la-
vere niveau end Alex Speed Kjeldsens ovenfor trykte udgaver af frag-
menterne i AM 162 A fol. Opmærksomheden henledes på, at retskriv-
ning og forkortelsespraksis hos hånd III er gennemgået i JvsGC s. vi-xi;