Bibliotheca Arnamagnæana - 01.06.2005, Page 394
384
Finn Hansen
DS: En med jmi mmkadfz hans Riki, at iarllar nockurir foru a hendr hon-
um me5 her (HeiSr. 39.14).
Den komplexe subjunktionstype, hvor kontakt- hh. distansstilling kan
forekomme, er opbygget af to led: et determinativt pronominalt element
+ en subjunktion. Det determinative element, hvormed en adverbialsæt-
ning indgår forbindelse, betegnes i det følgende som dens korrelat. Pro-
nominalelementet kan have form af enten et pronominaladverbium:
svå, på, par, eller det demonstrative pronomen så i dativ hh. genitiv
neutrum sing.: pvi,pess. Gruppen af sådanne pronominalholdige, kom-
plexe subjunktioner, hvor distansstilling optræder med en større og ak-
tivt fungerende frekvens fra de ældste til de yngste norrøne kilder, er
ganske lille. Det drejer sig først og fremmest om følgende: pvi at, svå at,
til pess at, på er, par er og svå sem.' Distansreguleringen kan ske på
grundlag af enten en kronologisk faktor, i.e. at de fleste distansekss. er
noteret i de ældste kilder (ca. 1200), eller en ikke-kronologisk, hvor di-
stansreguleringen kan henføres til kontekstuelle forhold, især direkte
tale, i prosalitterære kilder i oldislandsk fra 14. og 15. årh. At holde dis-
se faktorer klart adskilte er selvfølgelig ikke muligt i forbindelse med fx
Eluc., som både tilhører de ældste oldislandske tekster (ca. 1200) og er
holdt i ren dialogform. Distans- vs. kontaktdistributionen er her: 4 DS
vs. 2 KT {af pvi at). Disse kriterier kan dog i store træk tjene til at udskil-
le nogle hovedlinjer, der kan forklare brugen af de fleste distansekss. i
forbindelse med de fire undersøgte kausalsubjunktioner.
Grundlaget for undersøgelsen udgøres af et korpus af samtlige ældste,
relevante norrøne tekster fra ca. 1200, svarende til de kilder, der indgår i
Ludvig Larssons og Anne Holtsmarks konkordanser.1 2 Fra de efterfølgende
århundreder er excerperet et større udvalg af tekster fra hvert århundrede:
1 Fx: svå at: En sua skal lik grafua. at alnar Jiyk iord se firi ofuan kistu (Eidsivat. II
405.4), Ipialis heitir ormr, af hans eitri fér madr sva bana, ath hann sefr i hel (Orm.
39.11); - til pess at: En ef hann kømr ivistena. oc andaz hann (>ar. {ja a felage hans Jrat fe
at taca nema Jaeir hafe til pess gørt felagit at aSrir menn scyldo eigi taca arf eptir f>a (—)
(Gråg. 228.23); - på er: I>au standasc eN amot.fsol marca hring.sua at pa er annatt h?st
er annat er l?gst (Komp. 35.23); - svå sem: sva skal hværr oSrum bøta sem ec hæui nu
talt (Æ. Gulat. II 12.12), ok sva (var) hennar likamr, sem hon hefdi verit strokenn med hit
bezta balsamum (Doroth. 323.39); - par er: mæla eigi par fagrt er majtr hyGr flått (Sth.
65r,21).
2 Se Holtsmark 1955: s. XIII-XIV (ekss. noteret i: GNH, Plåc.), Larsson 1891: s. I-II
(ekss. noteret i: Eluc., Komp., Phys., Sth.). I det ældste materiale indgår endv.
fslendingabok (= fslb.). M.h.t. tekstens overlevering se Holtsmark 1952: s. 5, 9.