Bibliotheca Arnamagnæana - 01.06.2005, Page 450
440
Britta Olrik Frederiksen
1983 p. 13-16, Frederiksen u. publ.); men samtlige belæg indgår i cita-
ter fra eller allusioner til latinske kilder og er vel at mærke let genken-
delige som sådanne p.gr.a. kildens art og / eller fordi de har en kildean-
givelse tilføjet (jf. Ejder 1983 p. 88.20 riddæræ ~ midtes Vulgata Mt
8,9, p. 124.27 riddaræ ~ midtes Vulgata Mt 27,27 m.fl. og p. 132.35
riddæræ ~ miles Birgitta 1492, fol. p 7r,b; den sidste sidehenvisning
takkes Gammeldansk Ordbog for). Den fjerde gang ordet ridder optræ-
der, er i håndskriftets sidste tekst, som kun er udgivet af Brandt. Her
indgår det ikke i noget citat (Brandt 1865 p. 192.25 riddere). Strengt ta-
get er det altså kun dette eksempel af samtlige (incl. udkaste-eksemplet)
der evt. havde kunnet vidne om at latin var teksternes kildesprog; det
har blot den hage at riddere her betyder ‘korsfarere’ og derfor i al fald
ikke burde have heddet Krigsmænn uden nærmere specifikation (fx
Kristi) - hvis glosen ellers havde eksisteret i gammeldansk, hvilket
Gammeldansk Ordbogs samlinger ikke tilsiger at den gjorde.
Uanset om man måtte finde det sandsynligt at Arne Magnussen skul-
le have drevet filologiske studier i et gammeldansk postilhåndskrift og
meddelt resultatet i selve håndskriftet, der muligvis allerede på hans tid
tilhørte den danske konge (om Gamle Kongelig Samling fx Petersen
1999 p. 95), eller man ikke måtte finde det sandsynligt, så godtgør den
nærmere granskning af notitsen imidlertid endnu ét: at hånden ikke er
Arne Magnussens. Skriften ligner i al almindelighed ikke hans skrift i
nogen af dens mange afskygninger, som der fx gives rigeligt med
prøver på i Mår Jonssons Ame Magnussen-biografi fra 1998 (jf. p. 17
m. henvisn.), og i særdeleshed er p, t og først og fremmest k forskelligt
fra hans.
Hvis Ejder og Brandt havde fået den idé at slå op i John Erichsens
(nu nettilgængelige) katalog fra 1786 over Gamle Kongelig Samling,
ville de da næppe heller have nævnt Ame Magnussens navn. I katalo-
gen beskrives GKS 1390 4to nemlig som “nogle Aargangs-Prædikener
paa gammel Dansk, paa Perg. hvilke Sal. Gram dog har meent at være
oversatte af Latin” (Erichsen 1786 p. 18), og allerede a priori forekom-
mer det sandsynligt at det er den anonyme notits i håndskriftet John
Erichsen her sigter til: på den ene side omtaler salig Gram, der ikke kan
være nogen anden end filologen og historikeren Hans Gram, ikke over-
sættelsesgrundlaget for GKS 1390 4to på det sted i sit navngivne forfat-
terskab hvor man snarest kunne vente at han gjorde det: i Oratio de ori-
gine et statu rei litterariæ in Dania et Norvegia usque ad fundatam [...]