Bibliotheca Arnamagnæana - 01.06.1985, Page 278
270
optræder kun en enkelt sikker gen.-form (til hemmels 411). - Sikre
eksempler på gamle særskilte dat.-former foreligger næppe. - Enkelte
ældre pi.-former er bevaret (fx vitne 346 etc.). - Det er i øvrigt bemær-
kelsesværdigt at ordet ‘lov’ konstant har formen lagh - med oprindelig
nt. sg.-vokal, jf. GG III 46, eller pi. uden omlyd, jf. ASG § 386 - og
somme tider neutralt genus (2917 317,10 3823); dette er ikke usædvanligt
i fsv., men et rent særsyn i gida.
Adjektiverne har stort set (e- og /-) bøjning svarende til nuværende
praksis. Af ikke helt ubetydelig frekvens er dog en række former med
den gamle mask. nom. sg.-endelse -er, -ær (også anvendt for obl.
kasus), fx amynduger 313 og (af all) onder (wægh) 348. Nt. pi. uden
endelse forekommer kun i forbindelsen all thingh 3924 og er som be-
kendt bevaret her langt ned i tiden, jf. GG IV 88 m. henvisn.
Verbalbøjningen viser på den ene side ingen eksempler på den radi-
kale fornyelse i ymda.: sg. for pi. (uden for de stillinger hvor også
ældre tekster kender denne vikariering, jf. GG VIII 72 m. henvisn.),
på den anden side ej heller bemærkelsesværdige archaismer.
Ad pkt. 10:
De for æmda., specielt lovsproget, karakteristiske konjunktioner og
partikler som num, ær o.l. er ukendte for teksten bortset fra æn (fx 322
over for mæn fx 336). Dens ordforråd viser først og fremmest et yngre
præg ved en lang række - især fra mnt. - indlånte gloser og aflednings-
morfemer. Fx beskenkther vb. præt. ptc. 4023; wntgaa vb. 3328; presen-
teræ vb. 4118; kæyserynne sb. 4018; desuden lykte sb. 3413; fræmede adj.
291; bliffuer vb. præs. 3312.
På ethvert af disse punkter stemmer bønnens sprogform slående
overens med normen i de senmiddelalderlige religiøse fragmenter,
således som Paul Diderichsen har beskrevet den (Fragm. XXXIIff.).
Bønnen er dog måske lidt mere gammeldags end fragmenterne som
flest m.h.t. gengivelsen af gida. postvokalisk t, gida. å, tidligt forlæn-
get gida. å, gida. i og y samt m.h.t. brug af gen.-formanten -s - men
det er svært at skønne i visse af tilfældene fordi fragmentmaterialet
ofte er for spinkelt som sammenligningsgrundlag. - I overensstemmel-
se med fragmenterne er det også at bønnen øjensynlig er ganske ude
af stand til at levere holdepunkter for dialektbestemmelse (efter de
klassiske kriterier GG §§ 14-17).