Bibliotheca Arnamagnæana - 01.10.1979, Side 27
15
sons artikel “Jonar tveir f»orlåkssynir”44 og til Stefån Karlssons artikel
“Sex skriffmgur”45 i nærværende bind, som er tilegnet Jon Helgason.
III
Her kommer vi til det som var anledningen til at denne artikel blev
skrevet. I efteråret 1978 blev dens forfatter anmodet om at påbegynde
en videnskabelig registrering og katalogisering af den ukatalogiserede
fragmentsamling Acc. 7a-e. Dette katalogiseringsarbejde er endnu langt
fra afsluttet - måske fordi de fragmenter som den hidtidige forskning
troede var rekonstruerede til codices, viste sig at skulle re-rekonstru-
eres. Fragmenter kan være drilske og tidkrævende, især hvis de er skre-
vet af én og samme skriver, da det så er vanskeligere at afgøre med
sikkerhed hvilke fragmenter der har tilhørt et håndskrift og hvilke frag-
menter et andet håndskrift, og det betød at et møjsommeligt re-rekon-
struktionsarbejde af de fragmenter som ifølge Jon Helgason er skrevet af
Jon Forlåksson og dennes samtidige skriverkollega forestod.
Der er ingen tvivl om at Jon Helgasons identifikation af skriverhån-
den er rigtig. Imidlertid kan en fornyet beskæftigelse med Jon Forlåks-
son-fragmenterne kaste nyt lys over denne skrivers produktivitet og over
arten af de håndskrifter han har skrevet, og på nogle punkter supplere og
korrigere Jon Helgasons håndskriftbeskrivelser.
Angul Hammerich og med ham Erik Eggen stillede kun ét krav til det
materiale de ville undersøge: at fragmenterne indeholdt sekvenser - kon-
texten var underordnet. Det siger sig selv at Hammerich og Eggen med
dette metodiske udgangspunkt forbigår det som må være formålet med
enhver codexrekonstruktion: at få samlet og rekonstrueret så mange
blade af et håndskrift som muligt; først derefter kan undersøgelsen af
håndskriftet - ud fra et liturgihistorisk, musicologisk, paleografisk, codi-
cologisk, kunsthistorisk eller filologisk synspunkt - begynde. Ja, endog
selve arbejdet med at få de indsamlede pergamentblade sat sammen til
codices overlod Hammerich, som vi har set, til G ubbrandur Jonsson, og
disse rekonstruktioner accepterede Eggen. En kildekritisk analyse af det
materiale Eggen således udgiver findes ikke. Man må nu engang vide i
44 Olafur Halldorsson, “Jonar tveir t>orlåkssynir”, Afmælisrit til Steingrims J.
Porsteinssonar, Reykjavik 1971, s. 128-44, med facsimile af AM 80b, 8° (nederste halv-
del af f. Ir) og af AM 266, 8° (nederste halvdel af f. 2r).
« S. 36-43.