Bibliotheca Arnamagnæana - 01.10.1979, Page 265
235
28rl2 og flere eksempler på t> + er-abbreviatur); i 325 V skrives der
snart ie, snart ei: ier 26ra25, 76ra20, bier llvb5, 21rbl7.33 (her dat.
sing.), 59rb26 etc., eir 42ral2, 55ra5, 59rb25.30, 59va2, 63va32 etc.
(v.s.a. Er llvbl7 og forkortet \ier passim).
Med ie (je) skrives desuden Jel 325 V 82vb9 (men eli = éli 656
54v31, 325 V 78ral3.20), hierobvm 656 24r30-31 (subst. herad
skrives ellers flere gange med e i 656 og en enkelt gang med io:
hiorvbvm 27vl76. I 325 V skrives det altid med e).
Uden for 2. persons pers. pron. er der i al fald fire eksempler på ei
for ‘é’ i 325 V: ueilrabr 48va6 (normalt væl- se nedenfor), heit = hét
75va31, heilltvm = héltum (dat. sing. mask. af partc. héltr af vb. héla)
88ra2, greit = grét 88va4. I 656 er der et enkelt eksempel på ei for é:
léit = lét 22rl6.
Af Konråb Gislason7 og Bjom K. t>orolfsson8 er ie-skrivemåderne i
656 blevet sat i forbindelse med skrivemåderne iel, ietr, ier, hier, hieb-
an, som findes i et mindre antal håndskrifter fra det 13. århundrede
(for nogles vedkommende århundredets første halvdel), hvor der ellers
ikke skrives ie for é. Disse tidlige eksempler på diftongering é > ie er,
som det fremgår, begrænset til initial stilling og postinitial stilling efter
h. Hvadenten det er 656 selv eller dets forlæg der hører hjemme i
denne gruppe, må man altså forklare formen bier som en analogi.
Diftongeringen i herad, hedan, som har (rimsikret) ældre kort e,
forudsætter rimeligvis (analogisk?) forlængelse af e i disse ord (efter
hér?)9.
Betragter man 656 isoleret, kunne både formen bier, hvor diftongen
ikke står initialt, og dobbeltformerne af subst. herad måske tolkes
derhen, at skriveren havde overtaget diftongen fra et forlæg (som så
kunne have haft pronominalformen ier, i afskriften ændret til bier), men
at den ikke tilhørte hans eget sprog. I så fald skulle man imidlertid ikke
6 Denne form er næppe en skrivefejl; lignende former (hiorot, hiorodin) findes i
håndskriftet AM 657 c 4to (ca. 1350), se Eiriks saga viåfyrla, udg. af Helle Jensen,
EdAM, ser. B (endnu ikke udkommet), s. 58 og 64.
1 Um frum-parta islenzkrar tungu i fornold, København 1846, s. 39-40.
8 “Nokkur orå um hinar islensku hljoåbreytingar é>je og y, y, ey>i, i, ei”, Studier
tillågnade Axel Kock, Lund 1929, s. 232-43.
9 Anderledes, men ikke overbevisende, Ad. Noreen i Altislåndische und altnor-
wegische grammatik*, Halle (Saale) 1923, § 103.