Bibliotheca Arnamagnæana - 01.06.1977, Page 53
51
Fritj of svarar ungefår som forut:
I Angr i var ek upp fæddr, en hugr hvatti mik hingat, en heim-
ili å ek ekkert.
Kungen ber Fritjof ta av sig pålsen och såtta sig vid hans sida.
Fritjofs dyrbara ring biir synlig, och kungen kommenterar:
Go5an hring hefir Jra å hendi ]pér ok lengi muntu hafa jmr
salt til brent.
Men det ar farsarv, påstår Fritjof. Kungen fortsåtter sin tanke-
gang:
Ver6a må ... at Jm hafir meira en hann, en få saltbrennu-
karla ætla ek ]pér jafna, nema nogu fast sigi elli i augu mér.
Sen år åmnet, både saltbrånningen och hembygden Angr, ut-
tomt.
*
I “Studier tillegnade Esaias Tegner” 1918 har Magnus Olsen
behandlat namnet Angr i sagan i syf te att identifiera det med en
existerande bygd.
Han konstaterar, att det i det medeltida Norge fanns två fjord-
bygder Angr, den ena var nuv. Sande sogn i Vestfold, den andra
var nuv. Granvin i Hardanger. Olsen avfårdar det senare Angr
redan av det skålet, att det ligger så avlågset från Ringerike, kung
Rings land4. Hans fråmsta skål år nog emellertid ett annat. Han
har kunnat visa, att Angr i Vestfold (= Sande) var ett saltbrånnar-
centrum i gammal tid. Sande ligger helt nåra utloppet av “Dram-
mensvassdraget” som kommer uppifrån Tyrifjorden och Ringe-
rike. Från Sande (= Angr), menar Magnus Olsen, har det under
medeltiden fraktats mycket salt uppåt Ringerike.
Av denna identifikation drar Magnus Olsen en viktig kultur-
historisk slutsats: Vid tiden for sagans tillkomst har man på Island
haft ganska god kånnedom om Østlandet, och inte bara kustbyg-
derna. Olsen menar, att islåndska kopmån, som på 1200-talet be-
4 Om detta argument se s. 54.