Bibliotheca Arnamagnæana - 01.06.1977, Page 232
224
sig ud over den og derved komme den islandske tekst nærmere,
ikke mindst hvor den er nogenlunde problemfri. Fremgangsmåden
hos de to oversættere tegner sig dog noget forskellig: A synes i
mange tilfælde først at ville prøve hvor langt kundskaberne i old-
nordisk rækker, med det resultat at han bagefter ved et gennemsyn
har måttet foretage flere rettelser, i hovedsagen efter den danske
tekst. Tilsvarende rettelser finder man ikke hos B, der fra begyn-
delsen på en mere rationel måde udnytter den danske og islandske
tekst jævnsides. Her forekommer det som om B har været indstil-
let på at skulle gøre et påbegyndt arbejde færdigt.
Et enkelt eksempel skal anføres for at vise hvordan A bærer sig
ad når der er problemer med det islandske og han samtidig er op-
mærksom på den danske oversættelses begrænsning:
1847-udgaven s. 718-20: En er hann kemr ofan at Grjotteigi, heyrirhann
saudajarm fram med gilinu, pangat, sem liann hafdi fram um ridit
ådr\ snpr hann pangat til, og ser ...
dansk version, 1847-udg. s. 82-4: .. men da han kommer ned til Grjot-
teig, hører han en Brægen fra Bjærgkløften, hvor han for var redet forbi,
og seer ...
tysk version: Als er aber (abwdrts streget ud) zur......hinab
kommt, hort er Schaafgeblok rlandeinwårts neben dem Felsthal in der
Richtung (rettet fra: aus einer Schlucht, dahin iiber), wo er zuvor ge-
ritten war. Er wendet dort hinzu und sieht ...
Oversætteren af den tyske tekst forsøger at få alt med, hvor
Westergaard ofrer et par detaljer for at gøre sin tekst mere flyden-
de. Man lægger mærke til at A ved gengivelsen af fram med gilinu
først beslutter at følge Westergaard (fra Bjærgkløften > aus einer
Schlucht). Omformuleringen landeinwårts neben dem Felsthal kan han
dog ikke være nået frem til ved at benytte de eksisterende ordbø-
ger — Gu&mundur Andréssons fra 1683 og Bjorn Halldorssons fra
1814 — kun den sidste var vel aktuel. I stedet må man regne med
at han har fået hjælp af en islænder (jf. Blondals Islandsk-dansk
Ordbog fram Ilb).
Og netop det samme synes at kunne udledes af behandlingen af
det islandske navnestof. Samtidens sagaoversættelser til dansk
blev foretaget af både danskere og islændere. Hvor de første, som
f.eks. N. L. Westergaard, overvejende fulgte en tidligt grundfæ-
stet tradition med moderat fordanskning af sprogform og navne-